ČRNO-BELA LJUBEZEN
6. DEL
Zaklenjeno je. - Skrij se. Skrij se!
Cüneyt, pridi z mano. Abidin, počakaj tu.
Bog se usmili.
Pomirimo se, kmalu se bo vklopil agregat.
Pridi, Cüneyt.
Zahvaljujem se bogu, da naju je združil, Namık.
Enega za drugim ti bom vzel.
Poskrbel bom, da boš pred smrtjo občutil bolečino.
Od najblažje do najhujše.
Od zunaj navznoter. Začel bom s tvojo lepo snaho
in zaključil s Ferhatom, ki mu nikoli nisi mogel reči sin.
Lepo po vrsti.
Bolelo te bo, tako kot je mene. Pred smrtjo bom poskrbel za to.
Gremo.
Luči ni. Kaj se je zgodilo?
Gülsüm, ljubica. - Pusti me.
Ferhat, si v redu? Si ti streljal?
Enkrat sem ustrelil, drugi streli pa so prišli od zunaj.
Vrata so bila odprta, pri oknu pa sem videl senco.
Pojdi pomirit ostale, da se ni treba nič bati.
Je bil tat? - Ob tej uri? Hiša je polna ljudi. Nemogoče.
Mogoče pa si videl senco drevesa. - Mogoče.
Kaj se je zgodilo? - Nič resnega ni.
Če pa sem slišala strele. - Nič ti ni treba skrbeti.
Gremo dol, da nadaljujemo s poroko.
Prosim? Ja, ljubica, ampak moraš spati.
Če ne boš spala, ne boš mogla okrevati, ne?
Daj no, ubogaj me.
Pojdi spat, da se boš spočila. Lahko noč.
Pojdi ven.
Kaj je? Kdo je streljal? - Nič ni, Ferhat je videl senco in ustrelil.
Kar nadaljujmo s poroko. Uboga mladoporočenca.
Kaj počneš?
Si se prestrašila? Glej, tudi ostali so se. Zakaj?
Mogoče zato, ker streljaš v vse, kar se premika?
Tokrat nisem nikogar ustrelil. - Ko bi vsaj.
Sestrica, kaj pa počneš? Tvoj sin se poroči, ti pa si tu.
Se spodobi, da takole govoriš? Dovolj mi je.
Daj no, nehaj že. Pridi.
Bi rada, da je Abidinu nerodno? Pridi no, greva skupaj.
Poglej. Če si žalostna, ker je moj sin vzel zdravnico,
tvoj pa se je zatrapal v služkinjo, se po mojem ne bi smela razburjati.
Tudi meni sicer ne bi bilo všeč, ampak nič ne moreš.
Abidinu žal nismo mogli prirediti pompozne poroke.
A poroka vseeno bo. Najbolje, da je čim prej.
Žrtvovali bomo jagenjčka in opravili vse običaje.
Ti si na običaje že pozabila. - Ne govori tako.
Smejiš se samo zato, ker mi je hudo.
To pa ni pošteno. - Do mene ni pošteno.
Ne prenesem tvojih grehov. - Torej hočeš reči,
da imaš že svojih grehov dovolj?
Ga. Handan, ga. Yeter, kličejo vaju. - Vidiš?
Šla jim bom povedat, da so te malce prevzela čustva
in da takoj prideš, prav?
Ne obiraj se preveč. Spravi se k sebi in pridi.
Kaj pa moreš? Z odlašanjem ne boš nič dosegla.
Zeynep. - Povejte. - Prinesi mi merilec pritiska.
Poskočil mi je.
Pred očmi vidim črne pikice. - Ga. Handan, to ni dobro.
Sploh ne vem, zaradi česar naj bom bolj žalostna.
Ker mi Abidin to počne ali ker se Yeter tako veseli.
Čakaj, čakaj, bog vse vidi.
Gotovo se ji bo kaj zgodilo, ker je takšna do mene.
Bova? - Kar daj. Vem, da je visok.
Si v redu? - Na smrt sem se prestrašila.
Rešila si me. Čim prej bom šla, povsod imam mravljince.
V redu. Počakaj, brat je.
Prosim? - Si v redu? - Sem. Kaj pa je?
Naši so slišali neke strele. - Nič ni. Mislili so, da je tat.
Zdaj pa moram odložiti.
Šla bom. - Prav.
Ebru? Že odhajaš?
Ja, žal mi je. Jutri me čaka ogromno dela.
Fantje te bodo peljali, kamor boš hotela.
Ne, ni treba, bom že šla s taksijem.
Pokliči ji taksi.
No, potem pa kar grem.
Zakaj se treseš?
Najbrž jo zebe. - Možno.
Dober parfum imaš, Ebru. - Res? Hvala.
Lep večer. - Pospremila jo bom.
Pojdi nekam, kjer se boš lahko pogovarjal.
Ne, hvala, TV nastopov res nimam v načrtu.
Všeč mi je, da se znaš prilagoditi. Greš v kabinet?
To ni pametno. Notri je prisluškovalna naprava.
Naj se ta večer že konča. Naj bo že konec.
Pojdi, ljubica. - Aslı?
Si prepričana, da niso nič opazili? - Sem.
V redu. Prideš jutri v bolnišnico? - Pridem, ne skrbi.
Dajmo. Dolgo si že zunaj, prehladila se boš.
Zunaj sem, Şahin. - Takoj si prepoznal moj glas.
Hitro povej. - Po vsem tem času lahko malce poklepetava.
Od kod si se vzel? - Iz pekla. Ti si me poslal tja. Se spomniš?
Pogovor me utruja in mi povzroča bolečine.
Skrajšal bom.
Čaka te še devet mesecev življenja.
Potem boš umrl.
Rekli so mi, da bom živel še tri mesece.
Tebi dam malce več časa, da boš lahko še malo užival.
Hkrati pa boš trpel, ker boš izgubljal bližnje.
Vsak mesec boš počasi umiral.
Tako kot jaz.
Začel bom od zunaj in šel navznoter.
Začel bom s tvojo snaho, Aslı,
potem pa zaključil s tvojim sinom Ferhatom.
Oprosti. Tega nihče ne ve, ne?
Saj znam obdržati skrivnost. Lahko mi zaupaš.
Namık, kar poslovi se od snahe.
Škoda. Lepa je.
Gotovo je njena edina pomanjkljivost to, da je tvoja snaha.
Kar naredi prvi korak, Şahin. Ubij Aslı, da se znebim bremena.
Potem bom jaz naredil zadnjo potezo.
Si prepričana, da te ni nihče opazil?
Ferhat naju je imel ves čas na očeh,
a Aslı misli, da ni nič opazil.
Tudi sam mislim, da ni opazil. Če bi, se zdaj ne bi pogovarjala.
Ebru, najlepša hvala.
Res si se odrezala.
Poklical bom tožilca, da mu sporočim.
Yiğit.
Prosim? - Gospod tožilec, uspelo je.
Urejeno je. Zdaj jim lahko prisluškujemo.
To je res odlična novica. - Mimogrede, opravičujem se.
Pozno je že, jaz pa vas motim. - V redu je. Hvala. - Lahko noč.
Lahko noč.
Povej, Suna. Očitno te nekaj muči.
Yiğit, Özgür me kar naprej sprašuje. - Kaj pa?
Kdo je tista teta, ki je prišla včeraj?
Kdo je tisti stric? Kot da čuti, da so v sorodu.
Tvoja mama je bila res žalostna.
Kaj pa vem, ti mi nič ne poveš.
Ženska sem in vidim, kdaj ženska trpi. Po očeh.
Suna, delati moram, če te ne moti. - Seveda, izvoli.
Nehaj no. Stokrat sem ti rekel, da nimam nič z njimi!
Za božjo voljo. Nimam ne brata ne mame, jasno?
Nočem se več pogovarjati o tej temi!
Ebru je vdrla v kabinet. - Si prepričan?
Mislim, da jo doktorica in moj ljubi svak izkoriščata,
da bi izvedela, kaj se dogaja.
Razlog za to pa je tvoja nespametna poroka.
Če bi jo ubil, se to ne bi dogajalo.
Tožilec Yiğit in Aslı ne bi bila težava.
Zakaj ga kličeš tožilec Yiğit, če je moj brat? Brat.
Ferhat, dobro me poslušaj. Ti ga že kličeš brat,
ampak tip te hoče obesiti. - Usoda.
Če bosta Yiğit ali Aslı preveč pritiskala name
in se boš postavil med nas... - Potem me kar ustreli, stric.
Vzemi pištolo in me ustreli. Potem ne bo več težav.
Upam, da to ne bo potrebno.
Stric, če bo potrebno, ne oklevaj.
Ne bom jezen nate. Naredi, kar je treba.
Kaj praviš? Si bova oprostila?
Ne veva, kaj bo jutri ali pojutrišnjem. Samo bog ve.
Odpuščam ti.
Prav. V redu.
Tvoj brat je. Kaj pa Aslı? Kaj ti je ona?
Če te ne bi poznal, bi mislil, da si zaljubljen.
Si zaljubljen vanjo?
Kaj je iskala v kabinetu? - Ne vem, a nič ne bodo našli.
Mogoče so mi namestili prisluškovalno napravo.
Ni bila dolgo notri, napravo bomo hitro našli.
Kar naj prisluškujejo, samo previdni bodimo.
Nekaj ti bom povedal. Aslı naj kar gre v bolnišnico.
Od kod zdaj to? - Grožnja bratu je bila dobra poteza.
Ne more zbežati ali spregovoriti, torej jo imamo pod nadzorom. - In?
Vrnimo se k normalnim poslom.
Ne ukvarjajmo se z mediji ali njenim bratom. Razumeš?
Naj gre v bolnišnico, če hoče, ali pa obišče prijateljice.
Če hoče po nakupih, jo pusti. - Zakaj?
Ni ravno nekega razloga, a ljudje bodo videli, da je vse normalno.
Če bi Aslı umrla, bi bilo vse lažje, ne? - Vsekakor.
Ne bi se ukvarjala s tem.
Tožilec in policija ne bi vdrla k nam.
Ne bi namestili mikrofona in ne bi bili takole na robu.
Nekaj moram poračunati z njo.
Potem bova našla rešitev.
Gülsüm. Ljubica, vse bom uredil.
Nisva hotela zbežati? Vse je bilo pripravljeno.
Še malo denarja rabim. - Spet denar.
Niti mene niti sina nimaš rad.
Kako lahko to rečeš? - V to si me prisilil.
Poglej, če mi rečeš, naj ti dam roko, pa jo izpustiš,
naju čaka temačen konec. Če pa mi rečeš,
naj grem vseeno s tabo, bom tekla, ne hodila.
Samo da imava streho nad glavo, pa bo to zame palača.
Če prideš domov s kosom kruha, bo to zame kot med in baklava.
Tako sem te ljubila. - Jaz pa ljubim tebe, ljubica.
Nočem te več videti. Rada bi videla sina.
Gülsüm.
Kako tih je.
Ne samo zaradi mleka. Mamo voha.
Moj lepotec.
Zdaj je moj.
Daj mi mojega sina.
Daj mi Kamila. - Ime mu je Necdet.
Gülsüm, daj mi sina, pa ne bo težav.
Mi ga nočeš dati?
Prav, potem pa grem vsem povedat, da je tvoj
in da so me sem pripeljali s pištolo ob glavi.
Kaj bo potem? Te bodo ubili? Mislim, da te bodo res.
Kaj pa otrok? Vrgli ga bodo s strehe
ali pa strpali v sirotišnico. Bog ve, kaj bo.
Gülsüm, ni mi do tega, da bi bila pankrtova mama.
Gülsüm, nikar.
Če ti je vseeno zase, naj ti ne bo za otroka. Prav ima.
Vrgli ga bodo s strehe.
Gülsüm, nikar.
Ne joči.
Özge spi? - Özge spi, je vstala, je jedla?
Na lep način mi sporočaš, da je Özge še edina vez med nama.
Še edina? Sva sploh kdaj kakšno imela?
Ne trudi se z besedami. Ne moreš me več prizadeti.
Gledaš me samo, če je treba, pa še takrat je tvoj pogled leden.
Ne trudi se več. - Pijana si. - Pijana si.
Zakaj le?
Torej sem jaz kriv? Takšna pač si, Vildan.
Vsi so tvoji sovražniki, nihče te ne razume.
Ti si najboljša oseba na svetu. Ostali so zlobni.
Jaz sem najhujši. A ne?
Veš, kaj me je Özge včeraj vprašala? Zakaj mami vedno hodi, kot bi spala?
Kaj naj bi rekel otroku? Nič nisem rekel.
Naj bi rekel, da je mami ves čas pijana?
Hotel sem te zaščititi. Nič ji nisem rekel, ker me je sram.
Dovolj bo, daj mi mir. - Ti kaj ni prav?
Ti moje besede niso všeč?
Praviš, da te ne pogledam v obraz.
Poglej, globoko v oči te gledam.
Zakaj me ne pogledaš?
Ti povem, kaj vidim? Saj že veš, kaj vidim.
Zato me ne pogledaš. Sama sebi se smiliš, Vildan.
Vsem se hočeš smiliti. Hočeš, da bi vsi tekali za tabo.
Ko se to ne zgodi, si pa užaljena.
Hočeš, da vsi izpustijo delo iz rok
in ti dajo kozarec vode, ko se strezniš.
To ni možno. Nehaj se toliko nositi.
Vsi imamo delo in opravke.
Kaj počneš tu, Abidin? - Cüneyt.
Kaj ti misliš o tem? - O čem? - O čem le?
Moram vsakič na vrt, ko ga doji?
Madona. Je bilo pri vaju isto? Tega res ne razumem.
V bistvu sem jezen nate. - Zakaj? - Zakaj le?
Poročil si se in dobil otroka. Malce hitro, pa vseeno.
Vsi so ti čestitali, mene pa bi vsi tolkli. Madona.
Nikoli mi nisi čestital, nisi mi zaželel sreče. Ni tako?
Čestitam.
V redu. Hvala, Cüneyt.
Prav čuden občutek je. Kaj pa vem...
Prisežem, da ima nos po meni.
Ni mi še podoben, a sčasoma mi bo.
Ko sem ga vzel v naročje, sem imel čuden občutek.
Ne znam razložiti. No, saj ga ti poznaš.
Saj si tudi sam oče.
Z Vildan ne razmišljata o drugem? - Ne.
Ne govori tako. Zakaj ne razmislita?
Imejta še enega. Özge bo starejša sestra.
Moj poba in tvoj poba... Bog mi je položil te besede v usta.
Res tako čutim. Drugi otrok bo gotovo fantek.
Lahko noč, Abidin. - Saj...
Imejta še enega, Cüneyt!
Madona, pa tako lep občutek je.
Ga še ni nahranila?
Kam greš? Ga. Gülsüm, h komu greste?
Nekaj sem te vprašala. Vprašala sem te.
Ne morem pa te vprašati, kdo je otrokov oče. Veš, zakaj?
Ker se bojim odgovora. Bog ve, kakšen prasec je.
Kakšna mora. Boš zapustila sina in odšla ne?
Sina? Otroka, ki ga niti v naročje ne smem vzeti?
Sina, ki ga skrivaj dojim? Nimam več energije za to, mami.
Zdrži, punca. Zdrži, kolikor je treba.
Poglej me. To boš prenašala tako kot jaz.
Kar pojdi, ne bom te ustavila.
Dajmo, izvoli.
Prekleta bodi.
Vem, da ne spiš.
Veke se ti tresejo.
Dejansko ne spim. Oči zaprem, da te čim manjkrat vidim.
Potem pa jih zapri. - Umakni se, pa jih bom. - Zapri oči.
Halo? Özgür? Nekaj bi te rabil.
Danes je skušal nekdo vdreti k nam, najbrž skozi steklena vrata.
Gotovo je pustil prstne odtise na steklu ali pa kljuki.
Ebru!
Zaklenjeno je. - Skrij se. Skrij se!
V redu, kar pridi čez eno uro. Lepo.
Stuširat se grem.
Kako je to možno?
Prekleto.
Ebrujine odtise sem že obrisal.
Tamle pa jih je še nekaj. Kar lepo jih počisti. Daj.
Povej Ebru,
naj na skrivnih misijah ne nosi več parfuma. Prav?
Kaj si iskala tu?
Nekaj, kar bi te spravilo v zapor.
Tega je gotovo ogromno.
Si me tako zelo želiš za zapahi? - Zelo.
Lahko ti povem, da si ničesar ne želim bolj.
Me boš prišla obiskat? - Očitno bi to rad. Vsak teden.
Bi zamudila priložnost, da te vidim za zapahi?
In če ti ne uspe?
Če ne najdeš tega, kar iščeš? - Bo pa našel brat.
Mu tako zelo zaupaš? - Zelo.
Bolj ko komurkoli. Nataknil ti bo lisice
in te strpal v policijski avto. - Pa potem?
Potem boš plačal ceno za vse duše, ki si jih sežgal.
Eno za drugo.
Ti, Namık, vsi. - In potem? Kaj bo zatem?
Potem...Koliko let boš zaprt? Deset, 20, do smrti? Ne vem.
Kaj boš naredila? - Kaj te to briga?
Ti povem? - Povej.
Šla boš v bolnišnico in še naprej igrala angela.
Reševala boš paciente in vsi ti bodo ploskali.
S prijateljicami boste imele zabave v pižamah
in vse jim boš povedala. - Ne bi rekla. - Pa bo tako.
Tega se ne bom hotela spominjati. Vse vas bom izbrisala iz spomina.
Razumeš? Zame ste mora. Zbudila se bom in vsega bo konec.
Vseh vas se bom znebila.
Pojdi v sobo. Spokaj.
Povej. - Ferhat se je odpeljal.
Zaenkrat ga ne rabim.
Eden za drugim. Po vrsti.
Rad imam srečne konce.
Safiye, je zaspal?
Nič ne spi. - Kaj se je zgodilo?
Nisem pričakovala takšne poroke.
Handan me gleda, kot da me bo pojedla.
Poglej, kaj se dogaja. Sanjala sem o poroki s tabo.
Z najinim otrokom, sinom... - Safiye, lepotica moja.
Sin je presenetil tudi mene. Vse je presenetil.
Daj jim malo časa.
Zelo sem žalostna.
Včasih pomislim, naj kar bo tako.
Kaj pa, če mi zmanjka mleka? Kaj, če mu ne bom mogla biti mama?
Mojbog. Bog pomagaj, kako pa govoriš?
Še malo počakaj, pa bo vse v redu. Prisežem, da bo.
Tudi če se najina svetova združita, bo tvoja mama še vedno grdo gledala.
To se bo spremenilo, Safiye.
Sinko.
Ne joči.
Ne joči, sinko. Zakaj jočeš? Zaradi mamine usode?
Tega se ne bom hotela spominjati.
Vse vas bom izbrisala iz spomina.
Razumeš? Zame ste mora. Zbudila se bom in vsega bo konec.
Zbudi se.
Kaj se greš, hudiča? - Obleci se. - Kaj se greš?
Pet minut imaš. - Kam me pelješ? - Nisem te še kaznoval zaradi Ebru.
Ne maram ostati dolžan in ne maram, da so mi drugi dolžni.
Obleci se.
Zeynep? - Ja, gospa? - Je zajtrk že? Poldne je že.
Pripravljen je, samo še odnesem ga.
Pa ga nesi. Ga bom jaz? - Takoj. - Mojbog.
Ga. Handan je čudna. - Po glavi se ji podijo misli
in čisto so pomešane.
Vem, zakaj. - Povej.
Povej mi, kaj te muči, pa ti povem, zakaj.
Kaj pa bi me mučilo?
Punca, obe sva na isti strani. Morava vedeti, kaj se dogaja v hiši.
Zakaj bi morali vedeti? Zakaj se naju to tiče? - Bog že ve.
No, ven z besedo.
Nesi.
Kam me pelješ?
Me boš ubil? Ne, ker ne maraš, da ti kdo ostane dolžan.
Izdala sem te. Kaj pa si pričakoval? Res me zanima.
Kaj naj bi naredila? Naj bi po poroki pozabila na brata
in lepo molčala?
Bi se morala samo truditi, da se nič ne zgodi bratu in ostalim?
Moram ubogati g. Ferhata in sprejeti svojo usodo? Kaj?
Povej mi kaj. - Preveč govoriš. - Ti bom pa jaz povedala.
Tudi če bi vedela, da bom tisočkrat umrla, bi molčala.
Resno? - Res. - Res?
Jokala si, naj te ne ubijem. Kaj zdaj?
Od kdaj si tako neustrašna? - Res sem te rotila, da me ne ubij.
Že to, da sem tvoja žena, čeprav samo na papirju, je kazen.
Mogoče sem zaradi tega tako neustrašna.
Niti meni ni ravno do tega, da sem tvoj mož. - Pa me ubij.
Zakaj me ne ubiješ?
Ne boš me ubil. Vem, zakaj me ne boš ubil.
G. Şahin, Ferhat in Aslı sta se odpeljala.
Kaj želite, da naredimo?
Prav, kakor ukažete.
Kaj pravi? - Naj uredimo in se vrnemo. - Oba?
Veseli me, da tako lepo govoriš, a to so samo prazne besede.
So pa šik. - Ne obvladam tvojega jezika, Ferhat.
Se ga boš že naučila. - Nimam tega namena. - Bova videla.
Vedno misliš, da veš, kaj se bo zgodilo.
A življenje ni vedno takšno. - Kaj pa ti veš o življenju?
Več vem kot ti. - Resno? - Tako je.
Povej. Kaj veš? - Tako ali tako ne bi razumel.
Pa me preizkusi. Ti malo pomagam? - Prosim.
Tvoj brat je lovil lopove za drobiž,
ti pa si visela za knjigami. Nič ti ni manjkalo.
Prav nič nisi pogrešala, niti juhice za dušo.
Zakaj vse to? Veš?
Hotel je, da študiraš medicino. Postala si zdravnica.
Za knjige si sedla pri 18 letih in končala pri 30.
Veliko veš o življenju, ne? Brati je drugače kot živeti.
Sčasoma boš razumela. - Kaj takega. Res čudno.
Hvališ človeka, ki bi ga drugače najraje pokončal.
Če si sovražnik zasluži spoštovanje, temu ne moreš oporekati.
Kaj bi rad? - Enostavno. Tvojo dušo.
Mnogi so jo že hoteli, a jim ni uspelo.
Tok tok. Vrata. - Kaj? - G. Namık.
G. Namık? Pismo je prišlo.
Naprej.
Za vas je.
Stara prijatelja sva, Namık. Poznam tvoje navade in vrline.
Hitro pozabljaš. Ne pozabi, da imaš tam prisluškovalno napravo.
Posnetek si oglej s slušalkami.
Kaj je? - Zajtrk je na mizi. - Spokaj!
...sem hotela reči.
Kako si, Namık? Lep razgled, ne?
To je primerno mesto zate. Ti je všeč?
Lepo je ne?
Devet mesecev. Vsak mesec bo umrl eden od tvojih bližnjih.
Si še vedno lačen? Ne razumem, zakaj nočeš spati.
Kaj počneš? Se otroka takole trese? Daj mi ga.
Vetrovi ga dajejo. Takole ga božaš in segreješ.
Potem ga rahlo potrepljaš.
Dajmo, srček.
Te dajejo vetrovi?
Kje si bila? - G. Namık me je nagnal stran.
Zakaj? - Ne vem.
No, vseeno pripravi mizo.
Zeynep, stisni mi pol limone. Pritisk mi je čisto ponorel.
Pa vrečko ledu za vrat mi pripravi.
Se že začenja.
Dobro jutro, sestrica. - Dobro jutro.
Sestrica, Safiye ti ni všeč, ne?
Naprej ji mečeš to, da je bila služkinja.
Sinoči sem si jo dobro ogledala. Kot kapljica vode je.
Takšne punce pozno zacvetijo. Pravi zgled za žensko je.
Tale Şadiye ti je pa všeč? - Kdo je Şadiye? Hočeš reči Safiye.
Seveda se včasih pojavi kak razdor med snaho in taščo,
tako hud pa že ne.
Zdaj pa poslušaj. Po meni se zgleduj.
Moja snaha je zdravnica, zelo se spoštujeva. Radi se imava.
Ne vem, o čem ti sanjaš, ampak ni mi do tvojih besed.
Glavo mi bo razneslo in pred očmi se mi temni.
Tiho. Zajtrk še ni gotov? - Kmalu bo, ga. Handan.
Danes so vsi jezni.
Kaj se dogaja? Upočasni. Kaj se dogaja?
Opazil nas je.
Kdo je to?
Kaj se dogaja? - Glavo dol!
Drži volan. - Kako? - Primi! - Pusti...
Kaj se dogaja?
- Streljaj! - Kako? - Daj.
Mojbog. - Glavo noter.
So za nama?
Kaj hočejo od tebe, Ferhat?
Bog, obvaruj naju!
Ven.
Ferhat... - Hodi.
Ferhat in Aslı še nista pokonci? - Zgodaj sta odšla, gospod.
Kar nehajta streči.
Se je kaj zgodilo? - Vsi me pozorno poslušajte.
Nihče ne sme iz hiše brez mojega dovoljenja.
Niti pod razno.
Če morate ven, vas bo nekdo spremljal.
Zakaj? - Ker jaz tako hočem.
Je kaj smešno, Yeter? - Oprosti, ne razumem.
Smejiš se. - Ne. Najbrž se ti samo zdi.
Precej očitno je bilo. - Sestra!
Saj me slišiš, ne?
Hülya, Zeynep, naj ena pride.
Izvolite.
Pripravite sobo. İdil bo nekaj časa z nami. Prav.
Cüneyt, najdi koga zanesljivega. Nihče ne sme v hišo.
Strah nas je, Namık. Kaj se dogaja? Razloži nam.
Je to zaradi sinočnjega tatu? - Samo ubogajte me, pa bo.
Nič ni treba razumeti.
Namık? Vso srečo v službi. Želim vam mnogo uspeha.
Dober tek.
Safiye, nič se ne oziraš na ostale.
Najino sončece rabi mleko, ne?
Gülsüm, če ne boš sira, ga daj meni.
Če kar odhajaš, ga bom jaz pojedla.
Mami je pravila: Ne pusti niti grižljaja, da ti ne bo žal.
Od kdaj pa imaš tako razvezan jezik? Madona.
Moja mama je govorila: Ljudje morajo imeti kratek jezik.
Namık.
- Kaj je?
Od kod zdaj İdil? - Ti moram kaj razlagati? - Glej...
Nimam več potrpljenja. Moj ponos je prizadet,
a to pač požrem in prebolim. - Ker si pač ledena kraljica.
Namık, Ferhatova mama sem. Mama tvojega ljubega sina.
Veš, zakaj sem privolila v to laž? - Slišali te bodo.
To me žre, ker nihče ne sme izvedeti.
Pozabila sem na ljubezen. Ne pričakujem je več.
Vseeno pa si zaslužim malce spoštovanja.
Nisem služkinja... - Dovolj je.
Vedno najdeš neprimeren trenutek.
Sita sem čakanja na primeren trenutek.
Kako dolgo bova hodila? - Kolikor dolgo hočeš živeti.
Nimam več energije. Kaj hočejo od mene?
Bi jih rada vprašala? Hodi. - Nimam več energije.
Ti pomijem šipo?
Daj, da ti pomijem šipo.
Kolega, smem pomiti?
Mladenič?
Počisti, pa dobiš 100 lir.
Kaj se greš?
Kolega!
Moja roka!
Stoj.
Že vse življenje se ukvarjam s takimi klošarji.
Veliko vas je. Jaz sem garal na vso moč. - Kolega!
Ferhat.
Tu počakaj. - Kam greš?
Kolege grem pričakat. - Ne! - Če ne grem, bodo prišli sem.
Poslušaj me. Ne odpiraj vrat, dokler ne pridem.
Kam greš? Kaj naj tu? - Nisi rekla, da se ne bojiš smrti?
Da je huje biti poročena z mano? Tukaj počakaj.
Zapri vrata. - Kaj naj tu?
Bog, kaj naj?
Že grem!
Ebru, kaj je? - Aslı se mi ne oglasi.
Kar naprej.
Pomiri se.
Kaj je narobe? - Slab občutek imam.
Rekla je, da Ferhat ni opazil. Morala bi priti v bolnišnico.
Čakala sem, a je ni bilo. Klicala sem jo, a se ne oglasi.
BRAT
Bog, obvaruj me.
Odpri. Odpri!
Odpri že.
Umakni se.
Umakni se mi s poti.
Aslı!
Aslı? Aslı!
Se takole vstopi? - Kje je Aslı? - Mami, počakaj.
Dobrodošli, komisar. - Kje je Aslı?
Aslı je zjutraj odšla z možem.
Imate nalog? - Če imam nalog? - Ja.
Vam bom pokazal nalog. Kaj piše? Cem Çınar.
Aslıjin brat sem, torej jo lahko iščem. Jasno?
Komisar. - Ja? - Aslı je zjutraj odšla z možem.
Še se bomo videli. Še se bomo videli.
Madona.
Kdo je?
Pridi ven! Ferhat je mrtev, ti si na vrsti!
Ja, gospod. Avto sta pustila in zbežala v gozd.
Lovimo ju.
Ahmeta sta ustrelila.
Daj mi telefon. S kom govorim?
Namık pravi, da ju ubij.
Spokaj.
Povej stricu, da ga pridem pokončat.
Ta načrt je še lepši od mojega.
Oče in sin, vsak na svoji strani.
Zdaj sem boljše volje.
Bog, pomagaj mi. Bog!
Živ si. - Zaenkrat.
Streljaj ali pa izpusti pištolo. - Mislila sem, da si mrtev.
Najbrž si razočarana.
Hodi.
Ja, Abidin? - Prišel je komisar, Aslıjin brat.
In kaj zdaj? - Rekel sem mu, da je odšla s Ferhatom.
In? - Samo hotel sem ti sporočiti.
Vem za to, govoril sem s Cüneytom.
So možje že prišli? - O tem sem govoril s Cüneytom.
Cüneytu sem že sam vse povedal, Abidin. - Prišli so.
Namık? Se je kaj zgodilo? - Kje si bila, İdil?
Delo sem imela. Kaj je? - Sestanek ima. - Briga me.
Gospod, ne morete naprej. G. Namık, oprostite.
İdil, naju pustiš sama?
Dobrodošli, komisar. Kar sedite.
Nisem prišel sem, da bi mi izrekali dobrodošlico.
Samo hotel sem, da se ne bi grdo gledala.
Konec koncev smo vam vzeli sestro, V sorodu sva.
Nisem vam dal sestre. - Za to je že prepozno.
Časi so se spremenili. Mladi ne sprašujejo več za dovoljenje.
Kje je Aslı? - Ne vem.
Mlada sta in pravkar sta se poročila.
Mogoče bosta jutri poklicala in rekla, da sta v Italiji.
Moja sestra ne gre v Italijo ali Francijo, ne da bi mi rekla.
Poročila se je, ne da bi vam rekla, ne?
Opazujem vas, g. Namık. - Saj vem. Vem.
Sedi v njihov avto.
Kaj so hoteli ti tipi? Na policijo morava.
Veš, kaj hočejo od tebe?
Ebru in brat sta me klicala. 20 klicev. Na policijo morava.
Preveč govoriš!
Gospod tožilec. - Kar naprej.
Hvala.
Je kaj napredka? - Zaenkrat še ne.
A gotovo bo kdo spregovoril. - Upam.
Baje bi jo skoraj ujeli in Ferhat nekaj sumi. - Ebru pravi,
da je bil sumničav, a da je bilo potem v redu.
Če karkoli vedo, so to tako ali tako že prikrili.
Kaj pa vem. Bomo videli.
Aslı bi morala priti v bolnišnico. Ne oglasi se na telefon.
Večkrat sem jo klical. Tudi doma je ni.
Namık se je delal norca, češ da sta šla na poročno potovanje.
Mogoče pa ima celo prav.
Gospod tožilec, dolgujem ti opravičilo. - Zakaj?
Ker sem tako grdo ravnal, ko sem izvedel, da sta brata.
Pretiraval sem. Se ti lahko opravičim?
Glede sestre sem zelo občutljiv. - Poglejte, gospod komisar.
Ferhat je moj brat samo na papirju.
Drugače nimam nič z njim.
S papirjev ga ne morem izbrisati, iz življenja pa sem ga.
Kriv je.
In vse krivce prej ali slej ujamemo.
No, ne vem, kaj bi naredil na tvojem mestu.
Če bi Aslı naredila napako in bi to izvedel,
ne vem, če bi bil nepristranski.
Moja sestra je. Bratje in sestre se kregajo, a tudi pobotajo.
Zdaj pa moram iti. Na prizorišče nesreče moram.
Seveda, se opravičujem.
Obveščaj me. - Bom.
Gospod tožilec, še enkrat se opravičujem.
Namık, imaš čas? Tole mi moraš podpisati.
Tukaj in tukaj.
Namık?
Napet si. Mi poveš, kaj je narobe?
Pojdi domov, İdil. K meni. - Zakaj?
Nekaj časa boš pri nas.
Zelo me presenečaš.
Včasih se mi zdi, da sva si blizu.
Včasih pa si kilometre daleč.
To ne bo nikomur všeč, še posebej ne Yeter.
Sedi v avto in pojdi k meni.
Fantje bodo prinesli vse, kar rabiš.
Zakaj se tako mudi? Mi poveš, kaj je?
Ne sprašuj, samo ubogaj me.
Poba, kje si? Rekel si, da prideš že zjutraj.
Gneča je. Že grem. - Ne greva na policijo?
Kako lepo. - Posteljnina?
Kakšna posteljnina? İdil pride, to bo prava predstava.
Zakaj tako praviš? Meni se zdi čisto prijetna.
Tako se ti zdi? Nekaj ti povem.
Če sreča hudiča, mu bo rekla: Naj vam poljubim roko, gospodar.
Točno tako bi se zgodilo. - Nepoštena si.
Samo naj se mi ne približuje, drugače ne bom prišla v nebesa.
Resno govoriš? - Seveda, boš videla.
V roku enega tedna mi boš rekla, da sem imela še kako prav.
Greva.
Počasi! Kaj počneš? - Ven!
Kaj ven? Sita sem tvojih ukazov. - Ven!
Tu te poberem čez dve uri. - Kaj naj tu? Vsaj domov me pelji.
Nisi nič lačna? Tu lahko kaj poješ. Gremo.
Nekaj ti bom povedal. Aslı naj kar gre v bolnišnico.
Grožnja bratu je bila dobra poteza. Ne more zbežati ali spregovoriti,
torej jo imamo pod nadzorom. - In?
Vrnimo se k normalnim poslom.
Ne ukvarjajmo se z mediji ali njenim bratom. Razumeš?
Naj gre v bolnišnico, če hoče, ali pa obišče prijateljice.
Če hoče po nakupih, jo pusti.
Upam, da to ne bo potrebno.
Stric, če bo potrebno, ne oklevaj.
Ne bom jezen nate. Naredi, kar je treba.
Kaj praviš? Si bova oprostila?
Ne veva, kaj bo jutri ali pojutrišnjem. Samo Bog ve.
Odpuščam ti.
Kje si? - Nisi dobil mojega sporočila?
Kakšnega? - Kje si? - V podjetju.
Počakaj me, pridem te ubit.
Dobrodošli, gdč. İdil. - Hvala.
Nobene dobrodošlice, Yeter?
Draga İdil.
Mi smo ena prijazna družina. Vrata odpremo vsem z dobrimi nameni.
Izobražena si in kulturna. Gotovo veš, kako se obnaša gost.
Spala boš, kjer ti povemo. Jedla boš, kar dobiš.
Če se boš obnašala primerno, ne bo težav. - Hvala za dobrodošlico.
Mi pokažeš sobo, Hülya?
Počasi!
Kaj se greš?
Rekel sem ti.
Nekega dne si bova oprostila.
Odloži pištolo. Si znorel? - Mene in doktorico si hotel ubiti.
Nad naju pa si poslal same zgube.
Ne gre samo za vaju, ampak za vse. Şahin stoji za tem.
Ne vem, zakaj pištola, a to je gotovo Şahinova past.
Odloži pištolo in poglej tole.
Kako si, Namık? Lep razgled, ne?
To je primerno mesto zate. - Kdo je to? - Glej.
Lepo je, ne? Si opazil datum svoje smrti?
20.8., torej imaš še devet mesecev.
Kaj se bo ta čas dogajalo? Občutil boš bolečino.
Vsak mesec bo umrl eden od tvojih bližnjih.
Ko prideš ti na vrsto, boš praktično že mrtev. - Razumeš?
Zapičil se je v nas, vse nas bo pobil.
Govoril sem s Cüneytom, možje bodo po vsej hiši in zunaj.
Tip, ki me je napadel, se je oglasil na telefon.
Rekel je: Namık pravi, da ju ubij.
Pozabil sem, kako je pameten.
Aslı bi ubil in okrivil mene.
Ti bi ves jezen prišel ubit mene, ne da bi sploh kaj vprašal.
Kje je Aslı?
Preoblekla sem posteljo. Če boste še kaj rabili... - Bom povedala.
Hülya, odidi.
Zdravo. - Draga İdil.
Ti je soba všeč? - Zelo. Hvala.
Hülya je užaljena. Ona je hotela to sobo.
Zeynep smrči in ubožica ne more spati.
Kaj hočemo.
To je še zate podlo. Res ti ne pristoji.
Ljubica. Tudi tvoje obnašanje ni primerno.
Diplomirala si na prestižnem faksu. Postala si poslovna ženska.
Potem pa si zanosila s šefom. Neverjetno.
Kaj si pričakovala? Da te bo Namık zasnubil?
Da boš postala njegova žena?
So se sanje uničile?
A te občudujem. - Res?
Zakaj?
Med čakanjem, da se zbližaš z Namıkom, boš v služkinjini sobi.
Srečna si. Občudujem te,
ker si zadovoljna z malim. Ko bi vsaj bila taka kot ti.
No, ja. - Tako.
Odpočij se. - Enako.
Sta s sinom razrešila stvari? - Pozabil si, česa sem sposoben.
Nisem pozabil, Namık.
Zapomnil sem si vse o tebi.
Tvoj bedasti sin je moja prioriteta.
Dobil si prvo rundo. Čestitke.
Igre pa še ni konec.
Tako je še bolje.
Dolgo sem čakal na to. Ne bi hotel, da se takoj konča.
Kje je punca? - V avtu je GPS. Sledimo mu. - Zakaj si potem tu?
Yeter.
Kaj praviš na to?
Smejala si se mi, ker imam služkinjo za snaho.
Zdaj pa je v tej hiši še ena služkinja.
Ne, ostala bo največ tri dni.
Zarečenega kruha se največ poje.
Razen če mi nehaš nasprotovati in me podpreš.
Kaj bo, ko ji zraste trebuh?
Ne. Moj brat tega ne bi dovolil.
Po treh dneh jo bo poslal stran. - Kako si naivna.
Si to tolikokrat ponovila, da verjameš sama sebi?
Če bi bilo tako, bi jo poslal na splav in rekel, da rabi počitek.
Pod pretvezo, da si mora odpočiti živce, bi jo poslal v Evropo.
Ne bi je pripeljal v hišo.
Malo pomisli. Znebili se je bova samo,
če bova sodelovali.
Dajmo, kod hodiš?
Zeynep, kaj je to? - Stvari gdč. İdil.
Za nekaj dni? Za nekaj dni.
Kaj se dogaja? Kam greva? - Počakala bova.
Me spet vpletaš v svoje svinjarije?
Namık.
Kaj se je zgodilo?
Naj ti to ne pride v navado. Ne kregaj se z ljudmi.
Dovolj težav imava.
Je to, da si me poslal sem, povezano s tem?
G. Şahin, našla sva avto.
Počakajta. - Prav.
Dober večer. - Dober večer. - Dober večer.
Tu sedi Ferhat, ljubica.
V redu. - Tu pa Aslı.
İdil, v teh hiši imamo pravila.
Tudi če človeka ni, ne sedimo na njegovem mestu.
Ker pa še nimaš svojega mesta, lahko sedeš na Aslıjinega.
Kar izvoli.
G. Namık.
Prinesi večerjo.
Aslı, kod hodiš? - Ne sprašuj. Šla sva k Ferhatovemu prijatelju.
Utišala sem zvonjenje.
Nisem opazila zgrešenih klicev. Nisem videla.
Je že v redu. Slišati si v redu.
Ja, bratec, v redu sem.
Pokliči Ebru. Skrbi jo zate.
Ti jo pokliči. Zdaj imaš izgovor. - Izgovor?
Se vidiva.
Halo? Halo, Aslı?
Ljubi bog, kdaj je to opazila?
Res je moja sestra.
Izvoli. - Hvala. - Ni za kaj.
Hülya, moj sin spi?
Ja, Safiye.
Hülya.
Kliči jo ga. Safiye.
Spi, ga. Safiye. - Če si utrujena, naj ga pazi Zeynep.
Jaz pridem po večerji. - Prav.
Ta moj sin.
Izsušil me je. Vse čas se hoče dojiti.
To se ne spodobi. Res se ne spodobi.
Namık.
Govorila sem z Abidinom.
Razmišljava o tem, da bi otroka poimenovala Kamil.
Če se ti to zdi primerno.
Oprostite.
Gülsüm, bi pogledala otroka, če si že pokonci?
Nisi mi odgovoril, Namık.
Dobra ideja.
Naj odrašča z mamo in očetom. Naj ima lepo življenje. - Pa ne tako.
Glava družine si. Sam mu moraš to povedati.
Saj boš, ne?
Ime ti je Kamil.
Naj živi s tem imenom. Naj mu bog nakloni dolgo in srečno življenje.
Primi ga.
Bog te blagoslovi.
Pridi, Safiye. Pridi.
Boš kar sedela tam?
Kaj je? - Nič.
Nekaj je narobe. Kar počakaj.
Saj bo minilo.
Zdravo, Namık.
Pešaš, Şahin. Niti punce se nisi mogel znebiti.
Me nalašč živciraš?
Vzemi, kakor hočeš.
Tvoj fant je pogumen.
Ni podoben tebi.
A prej ali slej bo padel.
Zamudil si. Kot si rekel, prva runda je naša.
Pojma nimaš, kje sta.
Tudi jaz ne vem. - Kar išči ju, Namık.
Potrpežljivost je moja vrlina.
Kdor išče, ta najde. Tako zaklad kot težave.
Prepričan sem, da ju boš našel. - Če si jutri opoldne prost,
ti pridem izreč sožalje. - Pridi kadarkoli.
Lahko noč.
Opravita nalogo.
Samo punco hočem. - Velja.
Greva.
Ptica je prišla v gnezdo. Nahranil sem jo.
Sedi v avto in pridi. - Kam?
Na poti sem. Ko pridem tja, ti pošljem naslov. - Prav.
Kaj se dogaja? Kam greva? - Počakala bova.
Me spet vmešavaš v svoje svinjarije?
To ti je v veselje.
Pojdi v avto.
S tistim avtom pojdi do hiše v Ümraniye.
Bodi pripravljen na obiskovalce. Pojdi.
Povej. - Cüneyt.
Je doma vse v redu? - Ja.
Stric naj bi poklical varnostnike. - Štirje so na vrtu in štirje zunaj.
V redu. Pripravi se.
Ferhat, zakaj taka previdnost? Stric ni povedal ničesar.
Za vsak slučaj.
Kje si?
Pri starcu. Nocoj bom tu. - Prav.
Hvala.
Kod hodiš? Čaj se hladi.
Že grem.
Hotel sem te prihraniti za konec. A si mi v napoto.
Če res tako zelo ljubiš svojo ženo, ti bom naredil uslugo.
Manjša sprememba načrta.
Gülsüm, nikar.
Rotim te. Prosim, nikar.
Pusti me.
Že tako si odsoten. Bodi še bolj.
Ne veš, kaj prestajam.
Res je. In tudi nočem vedeti.
Bi sok?
Dober bo ob sendviču.
Gülsüm.
Ne glej me kot kup gnoja. Prosim.
Ja? - Kako si, Cüneyt?
Je z Gülsüm vse v redu? - Kličete s skrite številke. Kdo je?
Priča tvoji veliki ljubezni.
Kdo si?
Od nekdaj si poreden fant.
In malce zabit.
Skoraj bi že zmagal, a si spet vse pokvaril.
Joj, Cüneyt. No, ja.
O tem se bova pogovorila na štiri oči.
Manjšo uslugo rabim.
Pa bom še naprej tiho. Saj veš, kaj mislim, ne?
Kje sta Ferhat in Aslı?
Kaj počneš tu? Kaj počneš?
Kot kup nesreče si. Boš večno taka?
Kaj pričakuješ od mene? Povej, da vem.
Od nikogar ne pričakujem ničesar. Mi je to kdaj koristilo? Ne.
Malo spoštovanja in vljudnosti. Nehvaležnica.
Tebi govorim. Tebi govorim.
Meni govoriš? Meni govoriš?
Nisi mama? Ne veš, kaj prestajam.
Kakšna mama pa si?
Taka, v redu? Točno taka.
Ferhat me ima za sovražnico, Yiğit tudi.
Pa tudi ti, Gülsüm, me imaš za sovražnico.
Kaj sem ti naredila? Rešila sem te vislic.
Nehvaležna si. Vse, kar sem storila, je, da sem rešila svojega otroka.
Tako včeraj kot danes.
Tega pa nihče ne ceni.
Sprememba načrta. Hočem Ferhata.
V koči je.
Poslal ti bom naslov.
Hočem, da umre še nocoj.
Hotel sem te prihraniti za konec, a si sam prosil za to.
Ni tak, kot se zdi. Zlato srce ima.
Ferhat? - Ferhat.
Z mano je odraščal.
Na zunaj je videti, da je neizprosen in krut človek.
Pa ni tako.
Se ti zdi brezsrčen?
Ne samo, da se zdi. Tak tudi je.
Še enkrat ga poglej.
Ljudem škoduje, ker so škodovali njemu.
Druge prizadene, ker so prizadeli njega. - Jaz ne.
Mogoče to počne, da bi ga razumela.
Mar nisi zdravnica? - Sem.
Dolgo traja, preden postaviš diagnozo, njega pa pogledaš enkrat?
Lahko je obsojati.
Um se hitro zmede.
Raje poglej s srcem. Srce se nikoli ne moti.
Dve uri stran sva.
Do jutra naj bo končano. Punco hočem živo, Ferhata pa mrtvega.
Velja.
Ne boš povedal, kdo so bili tisti moški?
Gre za kakšen dolg? - Točno tako, za dolg.
Nečesa nista dobila od mene. - Ferhat.
Igrajva se.
Zdaj? - Ne bom dolgo tu.
Pa igrajva. - Kaj pa?
Pridi.
Tombola?
Tombola. Tako, konec je.
Tako. Odpravil se bom.
Lepo te je bilo spoznati, Aslı. - Enako.
Našla boš zlato sredico. Lahko noč tudi tebi.
Uživajta. Zjutraj bom pripravil zajtrk.
Jajca na maslu. Vse je domače. Odlično.
Hvala.
Pij, Vildan, pij.
Kam greš? - Nikamor.
Mogoče bom malo v dnevni sobi. - Je šla Özge spat? - Ja.
Usedi se.
Zeynep, Hülya, če sta končali, lahko gresta v sobo.
Pospravili bova salon. Pridi.
Lahko noč. - Lahko noč.
Kaj sem naredila narobe?
Očitno sem naredila nekaj narobe, če nimam sreče z otroki.
Eden ima dolg jezik, kratko pamet in je Ferhatova lutka.
Pa moja hčerka? Ko bi me vsaj ona osrečila.
Pije od trenutka, ko odpre oči, pa do konca dneva.
Se kdaj pogledaš v ogledalo?
Zakaj pa? - Patetična si.
Poglej se v ogledalo. Objektivno.
Potem boš razumela.
Zakaj sva tu?
Načrt se je spremenil. - Zakaj vedno govoriš v ugankah?
Boš ves čas toliko govorila?
Jutri bova nadaljevala.
Plačala boš za tisto neumnost z Ebru. Jutri. - Kaj?
Kaj bo jutri? Grem na prisilno delo?
Me boš kje pustil brez hrane in vode? Naredi, kar hočeš.
Prav. - Res ne razumem.
Pred nekaj urami bi skoraj umrla, zdaj pa sediš tu in mi govoriš,
da me še nisi dovolj kaznoval.
Kam greš? Kaj naj počnem tu?
Zaspi.
Hülya, vzemi to. - Mami, prosim.
Mami, ne vzemi mi otroka! - Hülya.
Kot sva rekli, naj te nihče ne vidi. Pridem za tabo.
Mami, daj mi sina! Daj mi mojega otroka!
Moj otrok!
Hladno je.
Ustrašil si me.
Zakaj nikoli ne govoriš? - Vsi govorijo.
Nekdo mora biti tiho. - Ni to težko?
Izčrpaj si mleko.
Breme.
Namesto tebe sem mama, ti pa... - Kaj si rekla? Ponovi.
Izpusti me! - Še zadnjič te svarim.
Če še kdaj rečeš kaj takega, te bom ubila z lastnimi rokami!
Tako zlahka nekoga ubiješ?
Izpusti me! - Utihni. Še enkrat reci tisto besedo.
Reci! Če te še enkrat slišim, te bom ubila z lastnimi rokami!
Gülsüm.
Kaj se greš? Daj sem. Daj sem.
Daj sem. Si zmešana?
Si znorela?
Prav.
On je tvoj brat. Kaj pa Aslı? Kdo je ona?
Če te ne bi poznal, bi rekel, da si zaljubljen.
Jo ljubiš?
Ni tak, kot se zdi. Zlato srce ima.
Še enkrat ga poglej. Ljudem škoduje, ker so škodovali njemu.
Druge prizadene, ker so prizadeli njega. Hoče, da ga razumeš.
Poglej me.
Nočem, da se to še kdaj ponovi.
To velja za obe. Slišita? Da se kaj takega ne ponovi več.
Izčrpaj si mleko. Ti pa pojdi z mano.
Zapri vrata.
Poglej me. Če boš še kdaj nesramna do nje,
ti bom iztrgala jezik.
Še včeraj si bila nihče. Kako hitro smo zrasli, kaj?
Vem, kako to zatreti. Poglej me, Safiye.
Ne zameri se mi. Namıku rečem eno besedo, pa si mrtva.
Ali pa se boš zbudila v rodnem smetnjaku.
Kaj mu boš rekla? Da je tvoja hči cipa?
Raje se ti ne zameri meni.
Tudi jaz bi mu imela kaj povedati.
Pojdi noter. Pojdi. Uničila mi je življenje.
Namık.
Mi ne boš povedal?
İdil.
Si se namestila?
Sem. Hvala za skrb.
Ni za kaj.
Soba je zelo udobna. Prijetno ti bo.
Lahko noč, Yeter.
Lahko noč.
Cüneyt.
Cüneyt. - Kaj je? Kaj je spet? - Zakaj si zadirčen?
Kaj hočeš? - Ničesar.
Samo... - Kaj?
Pozabi.
Sovražim, ko to počneš? - Kaj spet?
Cüneyt, Cüneyt, Cüneyt, potem pa nič.
Že prav, že prav.
Oprosti. - Ne opravičuj se. Za božjo voljo, ne opravičuj se.
Ne bom se več trudila.
To sem hotela reči. Lahko noč.
Ne jokaj, sine, ne jokaj.
Mami bo kmalu tu.
Če boš jokal, ti ne bodo zrasli brki.
Pa si le prišla. Kod hodiš? Mali se dela norca iz mene.
Jaz sem bil kot otrok točno tak.
Ko sem začel jokati, me niso mogli utišati.
Abidin, pojdi ven, da ga podojim. - Tvoj mož sem.
Te je sram?
Živijo. - Pridi.
Boš že videla.
Ne poznaš še Safiye.
Mami, zakaj sva morala v temi ven?
Če boš spet govorila o Safiye... - Sedi.
Dobro sem premislila. Prav imaš.
Zdaj si oče. Naenkrat si si ustvaril družino.
Moram te začeti spoštovati.
Ti pa bi moral prevzeti kakšno odgovornost.
Kar boš rekla. - Rad slediš ukazom, ne?
Oče si, sina imaš. Misliti moraš na njegovo prihodnost.
Kako bo to šlo?
Ferhat in Namık bosta skrbela zanj, ne?
Seveda. - Potem naj Ferhata kliče oče.
Pomisli. Otrok bo star pet ali šest let.
Videl bo, da je njegov oče v primerjavi s Ferhatom patetičen.
Seveda, velja.
Kakor boš rekel, velja.
Bo sin sprejel takega očeta?
Mogoče ti bo rekel: Ko bi bil vsaj stric Ferhat moj oče.
Sin hoče videti močnega očeta.
Čas je, da udariš po mizi.
Pa ne zase,
ampak za sina.
Naj ti bog razjasni glavo.
♪ Nekoč me boš zapustila
♪ in se nikoli več vrnila
♪ Vzemi zase leta, ki mi ostanejo
♪ Prosim, sama me ubij
♪ Vzemi zase leta, ki mi ostanejo
♪ Prosim, sama me ubij
♪ Izpustila boš mojo roko
♪ in se nikoli več vrnila
♪ Vzemi moje srce v svojo dlan
♪ Prosim, sama me ubij
♪ Vzemi zase leta, ki mi ostanejo
♪ Prosim, sama me ubij
♪ Vzemi zase leta, ki mi ostanejo
♪ Prosim, sama me ubij
♪ Vzemi zase leta, ki mi ostanejo
♪ Prosim, sama me ubij...
Aslı! Vstani. - Kaj je? - Obleci se.
Kaj je? - Tiho bodi.
Zakaj? Kaj je?
Kaj je? - Pridi.
Počakaj.
Teci in se ne oziraj nazaj. - Pa ti? - Teci.
Pa ti? - Pridem za tabo.
Zdaj.
Bežita.
KONEC 6. DELA